MOON KNIGHT - EPISODUL 1 PROBLEMA PEŞTELUI AURIU
Neaţa, Gus, micul meu prieten cu o aripioară.
Bună, mamă. sunt eu. Am sunat să văd cum eşti.
Am primit vederea ta, o pun pe acvariul lui Gus.
E foarte drăguţă. Dar el e furios.
Mă tot întreabă de ce nu-l duc undeva drăguţ.
Poate într-o zi, nu?
I-ar plăcea să iasă, dar e cam greu cu o aripioară, nu?
Oricum, mamă, totul e bine aici. Nu prea rău.
Încă mă trezesc cu impresia ca m-a călcat un autobuz.
Şi dacă tu...
Tot mai vinzi perii şi mături, amice?
Chiar în faţa uşii mele. Nu mă deranjează. Pa.
În fine, îmi pare rău că te-am ratat, mamă.
Mai încerc o dată mâine. Ne auzim.
Rahat. Aşteptaţi!
La dracu'.
Noroc.
Ia te uită.
Se pare că cineva a confundat
Marea Piramidă din Giza cu o pubelă.
Nu e ca şi cum ar fi ceva acolo.
Da. Poate că nu.
Dar acolo
e ceva incredibil.
Fii atentă. Luau un cârlig enorm de metal, da?
Şi intrau pe nări...
Şi scoteau toate organele. Cu excepţia inimii.
De ce?
Credeau că ai nevoie de inimă
pentru a fi judecat în Lumea De Dincolo,
şi doar cei mai demni aveau voie să traverseze Câmpiile lui Aaru.
A fost greu pentru tine?
Când nu te-au lăsat să treci pe acolo?
N-are nicio logică, pentru că nu sunt mort, nu?
- Stevie. - Sunt...
- Sper că n-ai fost iar tu. - Scuze, Donna. Lasă-mă pe mine.
Aşa.
Nu ştiu de câte ori trebuie să-ţi spun asta.
Nu eşti un ghid turistic, Stevie.
Steven, de fapt. Sunt... Steven.
Nu, eşti inutil,
dacă nu faci de fapt ce eşti plătit să faci,
să vinzi astea copiilor.
Am înţeles.
Bună.
- Bună. - Cum merge comerţul cu zahăr?
Nu ştiu ce legătură au astea cu Egiptul.
Nu aveau aşa ceva pe atunci, nu?
Le plăceau smochinii şi curmalii, şi...
Următorul meu grup e aici, rămâne tot pe mâine la 7?
- "Pe mâine la 7"? - "Cea mai bună friptură din oraş"?
- Da. Da. - Da? Bine.
Scuză-mă. Dar...
- Ce? - Mă inviţi la o întâlnire?
Eşti amuzant. Ne vedem mâine.
Stevie, hoţomanule. Nu ştiam că ai invitat-o.
Nici eu.
Stai, a spus friptură?
Tu eşti vegetarian, ce naiba o să mănânci?
Nu ştiu, Donna. Salată? Pâine?
Văd de ce a acceptat. Eşti o partidă pe cinste.
- Pune hipopotamii ăia aici, te rog. - Da, sigur.
Taweret. Hipopotamul, zeiţa Taweret.
Apropo de asta, Donna.
Când veneam dimineaţă am văzut pancartele afară.
De-asta ai întârziat iar la muncă?
Nu. Îmi cer scuze.
- Autobuzul a venit mai devreme... - E a treia oară săptămâna asta
- când vii pe jumătate adormit. - Ştiu.
De-asta vei face inventarul săptămâna asta. Felicitări.
Bine. Am înţeles, căpitane.
Dar nu. Am vrut să-ţi spun
că pancartele şi posterele de pe Eneadă...
- De pe ce? - Eneadă?
Ştii, super grupul de zei egipteni?
- Horus, Osiris, Tefnut... - Opreşte-te, te rog.
Dacă asta e o audiţie ciudată ca să devii ghid, răspunsul e tot nu.
Nu. Ce încerc să... E devastator să aud asta.
Ce încerc să evidenţiez...
Nu încerc să critic marketingul, dar au făcut o gafă majoră,
pentru că au şapte zei aici, şi Eneada are nouă.
Am concediat doi fiindcă au întârziat.
Ascultă, dacă mă mai baţi la cap, jur că te bag într-un sarcofag.
Te poţi plânge direct faraonului.
- Du-te. - Bine.
- Du-te. Acum. Las-o. - Da. Îmi pare rău.
Las-o. Ieşi. Să nu te mai văd.
Bine, mereu o plăcere să vorbim.
- Noapte bună, J.B. - Noapte bună, Scotty.
- Ne vedem. - Scotty?
E Steven. Cu "V".
Pe mâine.
Sincer, e ca şi cum corpul meu vrea să se trezească
şi să hoinărească, ca şi cum ar trebui să facă 10,000 de paşi.
Ştii? Şi nu-mi dau seama până când nu mă trezesc.
De-asta încerc să stau treaz noaptea. Tu ce crezi?
Nu. Ai dreptate. Presupun
că există lucruri mai ciudate pe care le fac oamenii, dar...
Nu? Mie mie se pare cam... Îmi cer scuze.
Mai multe praline pentru domnul.
Fata despre care-ţi spuneam, cea de la muncă.
- Mâine avem o întâlnire. - Scuză-mă.
- Ne poţi face o poză cu el? - Sigur.
- Mulţumesc. - Avem o întâlnire.
Nici măcar n-am întrebat-o. Nu ştiu cum s-a întâmplat.
Unu. Doi. Trei.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Nu uitaţi bacşişul. - O, da.
- Mulţumesc. - Mulţumesc.
În fine, dacă o să am cândva o iubită,
evident că nu pot avea cătuşe legate de pat, nu?
Ar fi un semnal de alarmă clar, nu?
Ştii despre ce vorbesc, nu? Da, ştii despre ce vorbesc.
Trebuie să mă gândesc la ceva.
Bine, ar trebui să plec.
Frumoasă discuţie.
Ne vedem când ne vedem.
Bine, pa.
Bună! Şi bine aţi venit la Cum să rămâi treaz.
Să începem cu rezolvarea unui puzzle.
Rezolvarea unui puzzle e un mod grozav de a-ţi ţine mintea activă.
Puzzle-uri-le te plictisesc? Citeşte o carte.
Cititul îţi poate păstra mintea alertă şi concentrată.
Închipuie-ţi că eşti în povestea pe care-o citeşti.
Există vreun capitol palpitant din care ai vrea să faci parte?
ENEADA
Nu uita, ai nevoie de 5 ore de somn ca să fii tu însuţi.
Bună! Şi bine aţi venit la Cum să rămâi treaz.
Să începem cu rezolvarea unui puzzle.
Rezolvarea unui puzzle e un mod grozav de a-ţi ţine mintea activă.
Puzzle-uri-le te plictisesc? Citeşte o carte.
Bună! Cititul... E vreun capitol din care ai vrea să faci parte?
Dumnezeule.
A fost ciudat. Ce s-a întâmplat?
Ce... Ce-a fost asta?
- Întoarce-te la somn, vierme. - Cine-i acolo?
- N-ar trebui să fii aici. - Da. Sunt complet de acord.
- Unde eşti? - Cedează-i corpul lui Marc.
Scuze, ce? "Corpul"? Ce...
- "Să-i cedez corpul"? Ce corp? - Imbecilul e la butoane.
Bună.
Bună...
Ce faci?
Nu, nu, nu!
Nu sta acolo! Fugi!
Nu, nu, nu! Nu! Vă rog!
Se îndreaptă spre sat.
Ce zi minunată.
Parcă am fi în Rai. Doar că nu e Raiul.
E un întuneric. Uneori se ascunde în inimile noastre.
Suntem aici pentru a face Pământul cât mai mult ca Raiul.
Cine ar vrea să fie primul?
Eşti un om curajos. Oferindu-ţi sufletul pentru a fi judecat.
Dorind să o slujeşti pe zeiţa noastră chiar înainte să se trezească.
Te judec în numele lui Ammit cu doar o parte din puterea ei.
Aceasta este faţa unui om bun.
Mulţumesc.
Cine ar vrea să fie următorul?
Te rog, Harrow. Trebuie să ştiu.
Spune-mi Arthur. Vino.
Îţi vei accepta verdictul, indiferent de consecinţe?
Da.
Îmi pare rău.
Am fost bună toată viaţa.
Te cred.
Dar balanţa vede totul. Poate e vorba de viitor.
Mi-aş dori să poţi trăi să vezi lumea pe care o creăm.
Dar Ammit a decis.
Îmi pare rău. A fost o problemă cu schimbul.
Am fost atacaţi. Cineva ne-a ucis doi oameni.
E încă aici?
Da, aşa credem.
- La dracu' ! - Tu...
Te cunosc.
Eu? Bună...
Mercenar.
"Mercenar"? Nu, nu. Nu sunt un mercenar.
Nu, vând suveniruri.
Lucrez la un butic cu suveniruri. Numele meu e Steven Grant.
Încerc să mă întorc acasă. În Londra.
Londra? Nu ştiu de ce-o spun aşa.
- Steven Grant din buticul cu suveniruri. - Da?
- Vei restitui scarabeul? - Poftim? Bine.
Da... Te referi...
- Nu-i vei da nimic. - Poftim.
Îţi recomand cu tărie să mi-l restitui.
Nu...
Încerc...
Haide. Parcă mi-au îngheţat degetele.
Nu ştiu, poate că e din cauza altitudinii.
Poftim. Atât de ciudat. Îmi pare rău, dar...
- Nu ţi-l voi mai cere din nou. - N-am făcut-o dinadins.
Nu ştiu ce se întâmplă.
Poftim. Ia-l, ia-l, ia-l, ia-l.
Doamne! Acum încerc să-mi opresc picioarele.
Opriţi-l!
Încerc să-mi opresc picioarele să se mişte. Încerc să ţi-l dau.
- Stai, stai, stai! - E în regulă.
Încerc, amice. Jur că încerc să ţi-l dau.
L-am luat!
Nu. S-a întors imbecilul.
Îmi cer scuze.
O, Doamne.
O să... O să plec, bine? Da.
O, Doamne. O, Doamne.
Văd că eşti nervos. Ştiu că eu te-am enervat. Îmi pare rău, da?
Vă rog, nu...
O, Doamne.
Nu cumva să scapi scarabeul.
Bine, bine, bine!
E furgoneta mea! E furgoneta mea!
Ce fac? Ce fac? Nici măcar n-am permis.
O, Doamne. Sunt atât de mulţi.
Ăsta trebuie să fie un vis. Ăsta trebuie să fie un vis.
Or să mă omoare. Or să mă omoare.
Hai, maşină de brioşe. Mişcă-te!
Haide! Mişcă-te! Mersi. Îmi pare rău. Mulţumesc.
Fermecător.
Stai, stai! Scuze pentru brioşă. Nu, nu!
Trezeşte-te, Marc! Dacă pierde scarabeul, vă omor pe amândoi.
Nu înţeleg ce se întâmplă!
- Camionul, idiotule! - Ce?
Camionul!
Nu!
Nu, nu, nu!
O, Doamne.
Conduc cu spatele.
- Tocmai a aruncat arma? - Nu ştiu ce fac.
Atunci lasă-ne-n pace, parazitule!
Haide, haide.
La naiba!
O, Doamne.
Ce visau neandertalienii. Paleoantropologii...
Ce mai faci, Gus? Ai dormit bine?
Mă întreb ce visează peştii.
Ce... Peştele.
Cum adică "i-a crescut"?
Ieri peştele ăla avea doar o aripioară. Aşa l-am cumpărat.
- Azi ce vezi? - Văd două...
Două aripioare! Da, îmi pare rău. Dar, da, are două aripioare acum.
E ceva normal, sau...
Dacă vrei să-l schimbi, fă-o.
Dar după cum am spus şi ieri, toţi au...
Ce vrei să spui? Ieri n-am fost aici.
Cum să nu.
După cum spuneam, toţi au două aripioare.
Nu-mi pasă ce zic în filmul ăla despre Nemo.
Găseşte un magazin care vinde peşti cu handicap şi du-te acolo.
- Nu am timp pentru asta. - Ceasul ăla merge bine?
E imposibil, de-abia m-am trezit.
Eşti nebun? Peştele, acum ceasul. Tu eşti dereglat.
Fir-ar, am o întâlnire. Scuză-mă, am o întâlnire.
Arăţi ca un idiot.
Mai aşteptaţi pe cineva?
Da. Nu arată prea bine, nu?
Ai tupeul să mă suni acum?
Ce vrei să spui? Sunt la restaurant. Pentru biftec.
Am mâncat friptura singură, mersi. Acum două zile.
Ce? Parcă am zis vineri? Azi.
Da. Azi e duminică.
Nu se poate. Cred că vineri încă vine după joi, nu?
Asta nu schimbă faptul că azi e duminică,
ceea ce înseamnă "pierde-mi numărul."
Pa.
Dar...
Scuzaţi-mă, ce zi e azi?
- Duminică, dle. - Nu.
Este...
Pe bune?
Bucătăria se închide în curând.
Bine. Ştiţi ce?
Vreau o friptură, vă rog.
Sigur. Ce preferaţi?
Înţeleg.
Vreau cea mai bună bucată din...
Friptură. Acea bucată o vreau.
Un filé din centru. Cum îl doriţi?
Bun, da. Foarte bun. Foarte bun. Da.
- Voi cere "bine făcut". - Bine. Bine.
Da. Sună delicios.
Da, ştii, cred că i-a plăcut de mine.
I-au plăcut florile. Da.
Da, cred că o voi aduce curând.
Da, cred că ţi-ar plăcea de ea. Da, are un simţ al umorului grozav.
Îţi spun mai multe mâine. Te iubesc. Mai vorbim.
Vrei şi tu?
Bine.
Poţi avea nişte firimituri.
Dacă tu eşti Gus, eu sunt Regina din Seba.
Ce e asta?
Ce-i chestia asta?
Aşa.
Bine.
Layla.
Da?
Doamne, trăieşti.
- Da, sigur. - Asta e tot?
De luni întregi îţi tot trimit mesaje şi te sun.
Nu mi-ai putut da un semn că eşti bine?
Am crezut că ai păţit ceva.
Unde eşti? Unde ai fost?
Alo? Tu...
Scuze, tocmai am găsit un telefon în apartamentul meu,
şi încerc să-mi dau seama al cui este.
- Ce-i cu accentul ăsta? - Ce?
Ce se întâmplă?
Scuză-mă, cine crezi că sunt?
Cum adică "cine"? Ce-i cu tine, Marc?
Cum mi-ai spus?
Cu cine vorbesc?
De ce mi-ai spus "Marc"?
Alo?
Nu, nu, nu. Haide.
Steven.
- Cine e? - Steven.
- Trebuie să te opreşti. - Cine-a spus asta?
- O să ai probleme. - Nu, nu, nu, amice.
Cineva îmi face o farsă.
O, Doamne. O, Doamne.
Drăcia naibii.
Ce...
Steven.
Nu te mai uita.
Doamne. Ce se întâmplă?
Ce se întâmplă?
O, Doamne!
Nu, G. G, G. Hai. Haide. La parter.
Ţineţi uşa. Mulţumesc.
Bună.
- Bună. - Sunteţi bine?
Da. Mulţumesc.
Mi-am pierdut lentilele de contact.
Sper să le găseşti.
Probleme cu curentul?
E mereu la fel, nu?
- Ne-am întors la etajul cinci? - Da, la cinci.
Prietena mea Claire stă aici. O vizitez.
Mă aşteaptă.
Ce se petrece?
Doamne. E real.
Hei, J.B., ce mai faci, amice?
- Cum merge, Scotty? - Sunt Steven.
- Te uiţi iar la filme cu vidre? - Sunt adorabile, amice.
Grozav. Super. Ascultă, omule,
vreau să fii atent, pentru că sunt urmărit.
- Serios? - Da. Poţi să...
- nu laşi pe nimeni să intre? - E un muzeu. Va fi cam greu.
Evident. Mă refer, persoane ciudate.
Oricine vrea să intre, intră, e gratis.
- Înţeleg. Acest om... - Poţi duce astea jos?
- Stai. Ştiu. - Trebuie să răspund, e mama.
- Înţeleg. O secundă. - Du-le jos, acum.
- Ajută-mă... - Poţi duce astea jos, te rog?
Doamne. Bărbatul ăla era în autobuz.
Mi se rupe. Du astea jos...
Ai vrea să... Te rog, lasă-mă un minut.
Da? Mersi, Donna.
Tot faci inventarul diseară.
- Deci chiar lucrezi aici. - O, Doamne.
Am presupus că Steven Grant era un alias.
Imaginează-ţi surpriza mea să te găsesc aici.
Scuză-mă, Ronnie. Acest bărbat m-a urmărit.
- Nu ştiu... - Ammit fie lăudată.
- Mulţumesc. - Ronnie, eşti cu el?
Nu am scarabeul tău. Jur.
Nu, scarabeul nu-mi aparţine. E al ei. O cunoşti pe Ammit?
Dacă o cunosc pe Ammit... Nu, nu personal.
Zeitate egipteană, nu?
Prima sperietoare a lumii.
Era sperietoare doar pentru răufăcători.
- Da. - S-a săturat să aştepte
ca păcătoşii să comită crimele ca să-i pedepsească.
Tu ai aştepta să pliveşti o grădină până după ce trandafirii au murit?
N-aş face asta.
Dreptatea lui Ammit ne examinează întreaga viaţă.
- Am înţeles. - Trecut, prezent, viitor.
Ştie ce-am făcut, şi ce vom face.
Grozav. Bine. Cărţile au omis partea asta.
Gândeşte-te la asta...
Dacă Ammit ar fi fost liberă,
Hitler şi distrugerea provocată de el ar fi fost evitate.
Nero, genocidul armean, Pol Pot.
- Oameni răi. - Dar a fost trădată.
- Da? - De alţi zei indolenţi.
Chiar şi de propriul ei Avatar.
"Avatar." Oameni albaştri. Ador filmul ăla.
- Prin Avatar, mă refer... - Te referi la anime?
- Steven. Încetează. - O să mă omori?
Te înnebuneşte, nu-i aşa?
Vocea din capul tău.
Necruţătoare, veşnic nemulţumită.
Indiferent cât de mult ai încerca s-o mulţumeşti,
te devorează până când nu mai rămâne nimic
decât un înveliş gol.
Şi cu cât ceri mai mult ajutor,
cu atât începi să suni mai mult ca băiatul care a strigat "lupul".
Nu te pot ajuta.
Încerc să te ajut pe tine.
Te-am văzut ucigând acea femeie în Alpi.
I-am spus doar ce alte câteva milioane vor învăţa în curând.
Vrei să ştii adevărul?
Există haos în tine.
Ce există?
Lasă-l să plece.
Drăcia naibii.
Alo? Donna?
J.B.?
Animalele au voie în muzeu?
Cuţu, cuţu.
E cineva?
Unde eşti, pramatie mică?
Ce faci, Steven?
Cuţu, cuţu.
E cineva?
Clasic.
Eu te aud, tu mă auzi?
Da.
Steven Grant din buticul cu suveniruri.
Dă-mi scarabeul şi nu vei fi sfâşiat.
Dumnezeule mare!
Doamne!
Steven...
Steven, pot să ne salvez.
Dar de data asta nu-ţi pot permite să te lupţi cu mine.
Trebuie să-mi oferi controlul. Înţelegi?
Ce fel de control? Despre ce vorbeşti?
Chestia aia e pe cale să rupă uşa. Nu mai avem timp.
- Bine. Ascultă-mă. - La naiba! Nu!
- Ascultă. Uită-te la mine. - Nu!
- Uită-te la mine. - Nu eşti real!
- Asta e real. Eu sunt real. - Nu! Nu eşti real.
- Nimic nu e real. - Ba da. Steven.
Trebuie să-mi oferi controlul. Nu există altă cale.
- Doamne. O să mor. - Steven.
- O să mor, o să mor. - Uită-te la mine.
N-o să mori.
Lasă-mă să ne salvez.
Traducerea şi adaptarea: jarvis
Resincronizarea: DISTEL Subs Team
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania